Lillian drabbades av en tragedi igår och blir borta ett tag. Jonas tar över.
Jonas har flera gånger ringt ett nummer.
Och varje gång har det läckt uppgifter.
Snälla människor kan användas. När vi får chansen så drar vi.
-Hälsa på min väninna. -Hej. Jag heter Susanne.
Hur fan kunde jag vara så dum?! Rent utnyttjande.
-De var duktiga. -Ja... Och jag måste vara bättre.
-Vet du var de brukar hållas? -Nørreport.
-De har hållit till där. -Ska jag leta?
Gärna. Så ringer jag dig-
-när jag har fått min avhyvling av ledningen. Hej då.
Förlåt.
-Varför går vi inte till polisen? -De låser in oss.
Men nu kan vi ju hjälpa dem på riktigt.
Ja, och så tackar de. Och låser in oss.
Jag vill prata med Henrik Sabroe. Han jobbar med mord.
Tack.
Inget svar. Vill du lämna meddelande?
Säg att tjejerna som bodde hos honom vet vem det är.
Han ska möta oss på Den Sorte Plads.
"Han ska möta dem på Den Sorte Plads." Och du heter?
Han fattar. Och det är bråttom.
Jag behöver...
Likadant när han stal grävmaskinen.
Man anar en skugga som följer honom.
Handen på nackstödet... Inga handskar.
-Varför sa ni inte det med en gång? -Hur kul hade det varit?
Godmorgon.
Jag lät dig sova. Sätt dig ner.
Jag har gjort amerikanska pannkakor.
Egentligen fick ni bara det på söndagar.
Är det nåt särskilt du har lust att göra idag?
Vi ska till sjukhuset, men inte förrän i eftermiddag.
Ja, jag vill åka hem.
-Tillbaka till byn? -Ja, jag har alla mina saker där.
-Vi kan skicka nån som hämtar dem. -Men jag vill åka hem.
Okej.
Barbara berättade om filmen. Fanns det fingeravtryck?
Ja. Jag har skickat dem på matchning.
-Saga Norén, länskrim Malmö. -Det är jag.
-Jag vet. -Så varför hela visitkortet?
Fel. Där har jag titel, besöksadress och telefonnummer också.
-Kan du ta med mina saker hem? -Ja. Hur går det med dig och Astrid?
Hur går det? Det är...
-Det är svårt. -Hennes minnen av dig är väl diffusa.
-Saga... -Som att bo med en främling.
-Jag måste kila. Vi hörs. -Ja.
Flickorna vet vem det är och väntar på Den Sorte Plads.
Vad gör vi om han inte kommer? Hur länge ska vi vänta?
Jag vet inte.
Okej, kom.
Jag tog med dem på bio för att belöna dem för deras förtroende-
-och så blev Ida illamående, de gick ut och...
Ursäkta mig. - Har du hittat dem?
Nej. Jag har letat och frågat, men ingen har sett dem.
-Kan de vara nån annanstans? -Ingen aning.
Det var en polis de bodde hos...
-Henrik Sabroe. -Var bor han?
Vet inte. Men det går ju att ta reda på.
Jag hittar honom.
-Vad gör vi nu? -Han måste ju komma hem nån gång.
-Jag är hungrig. -Han har mat. Ska vi bryta oss in?
-Blir han inte arg igen då? -Jo.
Spring!
Ida!
Nej!
Och nu då...?
-Jag går till mitt rum. -Ska du ha hjälp?
Nej.
-Är du klar? -Vi måste till ett ställe till.
-Vad gör du här? -Letar efter två flickor.
-Vad då för flickor? -Julia och Ida.
-De rymde igår när de skulle på bio. -Du tror att de är här?
-De ska ha sovit här en natt eller två. -Ja. Två.
Jag ville kolla, men de är inte här.
Ja...
Den är väldigt fin.
Jag är här varje vecka.
Förlåt... Förlåt.
Det är okej. Jag saknar henne också.
Ja...
Ja.
Flickorna berättar även om inte du gör det.
Du förde bort dem, du sköt Saga. Det är över, Susanne.
Eller är det Stephanie?
Det var Stephanie.
Med Tommy.
Jag visste vad han höll på med. Att det var farligt.
Så vi använde aldrig mitt rätta namn.
Tommy tänkte lämna Nicole och börja om med mig.
Sen brände ni honom. Ni lämnade honom i sticket.
Jag älskade honom. Förstår ni det?
Fint, då vet vi det.
Vi kanske ska få några detaljer på plats.
Ska vi börja med Margrethe Thormod?
Jag ringde och sa att Niels råkat ut för en olycka.
Sen hämtade jag henne vid bögbaren.
Men du dödade henne dagen därpå?
Jag måste ju ta henne innan hon åkte till Norge.
-Hur länge har man sett förhör här? -Så länge jag har velat.
-Är du tillbaka? -På besök. Sen får vi se.
-Vill du se resten av förhöret? -Nej, jag har ett möte. Vi ses.
Jag visste att Moyo inte var hemma. Och när Henrik dök upp...
...fick jag improvisera.
-Och så sköt du honom? -Ja. I benet.
Planen var att han skulle lida. Precis som de andra.
Det hade lyckats om det inte varit för din jävla väst.
-Varför tog du Morgan Sonnings bil? -Jag visste inte vems bil det var.
-Jag ville bara dra in Nicole i det. -Hur fick du tag i nyckeln?
Jag lämnade in bilen-
-och såg den där Tobias hänga in nyckeln. Koden är 2330.
-Och giftet som dödade Leonora...? -Det köpte jag på Darknet.
Man kan beställa mord där också. Billigt.
Men jag ville göra det själv.
Sex av sju. Inte så illa.
Du höll Margrethe Thormod fången i ett dygn. Var då?
Jäklars, vad hon pladdrade.
Vissa seriemördare vill ta åt sig äran.
-Visa hur smarta de varit. -Även om de får livstid?
Sprängning!
Ibland motarbetar de till och med sina advokater.
Vi har varit pressade, men vi har gärningsman, bevis och erkännande.
Och vi har ett stort fall som är avslutat.
Tack till alla, också er från andra sidan bron,-
-ni är okej när man lär känna er.
Duktiga är ni också. Skål!
-Ska du inte ha ett glas? -Nej. Varför göra sig mindre skärpt?
En rapport. Jag sköt i tätbebyggelse.
Ja, ja. Det kan vi leva med.
Vet du vad? Det är synd att du ska i retur.
Jag har ju en del pappersarbete kvar.
Ja, det förstås.
Lillian?
Ska du inte stanna och fira? Trots att det löstes under min ledning.
Nej tack. Jag firar senare.
Hej... Vad gör du?
Nej... Det kanske är bäst.
-Var är hon? -På sjukhuset till imorgon.
Var ska du bo?
-Har du bråttom? -Nej.
Kan du stanna...lite?
"Vi ska inte sticka under stol med att det var komplicerat."
"Men samarbetet koordi..."
Nämen hej. Jag visste inte att du skulle delta.
Börjar du, och sen presenterar du mig, eller...?
Det blir utan dig. Lillian blir utredningsledare igen.
Okej.
Men...vi kan väl göra det båda två?
Inte du. Vi två ska ha ett litet samtal om läckorna från utredningen.
Följ med mig.
Hur mår de?
Så de flydde från en mördare hem till mig?
-Var är de nu? -På sjukhus.
-Rigshospitalet? -Bispebjerg.
-Vi var i byn idag. -Varför då?
Astrid ville hämta några saker.
Hon har den där, och hon har ett hemligt rum med en massa dräkter.
-Men hon vet att hon klär ut sig. -Vet hon varför?
Ja... Men hur som helst...
Alla figurerna har en sak gemensam. Deras föräldrar svek dem allihop.
Ja.
Jag hittade det här idag hos Frank Wahlgren.
Anna, hon...
Hon dog av en blindtarmsinflammation.
Den skiten körde henne inte till sjukhus.
Jag såg henne aldrig så gammal. Men det gjorde han.
På gravstenen skrev han: "älskad dotter".
Nej, nej... Lugn.
Snacka om att vi är uppfuckade!
-Behåll den. -Jag bor inte här längre.
Behåll den ändå.
Vi ses.
Ja.
-Hur är det med er? -Vad gör du här?
Jag hörde att ni var här. Jag ville se hur ni mådde.
Bra. Vi klarar oss.
-Ni kan inte bo hos mig. -Det vill vi inte heller.
Men jag håller väldigt gärna kontakten.
-Vi vill inte ha din hjälp. -Okej.
Om ni ändrar er, så står mitt nummer här.
God bättring med armen.
-Jag såg dig på tv. Så du är tillbaka? -Det är jag.
Jag...
Jag var på väg ut. Jag tittade bara förbi-
-för att se om du var här. Det var du.
-Vart är du på väg? -Jag tänkte hitta nånstans att äta.
Vill du ha sällskap?
Vi kan gå nånstans med vita dukar och kypare. Om du vill.
Ja. Det låter toppen.
Då så.
Jag hämtar Astrid. Kan vi ta det sen?
Mamma hade münchhausen by proxy.
Okej.
Jag ville bara säga det till nån.
Det är bra, men kan vi prata senare?
Ja.
Hej då.
-Ja. -De här med?
Ja.
-Du är säker? -Ja.
Ja, för... En gång i veckan åt vi frukost ihop på kafé.
Vi pratade om allt möjligt.
Ja, jag hade ett möte halv elva. Vi lämnade kaféet tjugo över tio.
Alibit håller väl inte.
-Du tror inte att det är hon? -Inte bara hon.
Gillade du det?
Jag träffade Frank.
-Varför det? -För att jag ville försöka...förstå.
Förstå hur ni hade det. Förstå... Förstå hur det var.
Ja.
Ja, det gör han. Han kommer ut förr eller senare.
Men han kommer inte i närheten av dig, och han kommer aldrig hit.
Om du inte vill det.
För att du var där så länge, och han blev som en pappa för dig.
Men du är min pappa.
Tack för maten.
-Hej. -Men hej, Kevin!
Stör jag...? Jag tänkte bara...
För att fira att din dotter är tillbaka,-
-och att vi kommit igenom en jobbig tid.
-Alkoholfritt. -Coolt.
Jag kanske stör. Fel tillfälle.
Det är helt okej. Kom in. Jag hjälper dig. Helt okej!
Då får vi se om det är en bra årgång.
Hej, Astrid.
-Lillian. -Det är Brian! Han är ute efter Henrik.
-Han är väl ute efter dig? -Jag är inte viktigast i Henriks liv.
-Astrid. -Skicka folk!
Trodde du att du skulle slippa undan?
Håll fingrarna ifrån min dotter!
Jag saknar honom. Varje dag. Fattar du det?
Jag försökte nog ta livet av mig från den där balkongen.
Men ryggen läkte.
Sjuka svin!
-Hej, Astrid. Du är så vacker. -Håll käften!
En älskad som dör bär man alltid med sig.
Håll fingrarna borta från min dotter! Rör henne inte!
-Du ska se på. -Nej!
Titta på henne!
Du ska se på henne.
-Var är ni? -Fem minuter bort. Är Brian där?
-Jag vet inte. -Vänta på oss.
Tommy litade på dig. Han litade på dig!
Du kommer att ruttna i helvetet. Jag ska döda dig!
Du håller fingrarna ifrån min dotter! Fan ta dig!
Titta på henne. Om du älskar henne så titta på henne!
Henrik, du ska titta. Jag skadar henne tills du ser på henne.
Förstår du? Du bestämmer hur lång tid det tar.
Ta mig. Kom. Ta mig istället.
Tror du att du slipper undan så lätt? Va?
Kom, ta mig.
Astrid...
Förlåt. Förlåt.
Jag överger dig aldrig. Jag lämnar dig aldrig.
Jag lämnar dig aldrig mer. Jag älskar dig.
Käften. Håll käften!
-Har du hört nåt? -Operationen gick bra.
Jag törs inte tänka på vad som hänt om du inte hade kommit.
Gör inte det då.
-Tack. -Varsågod.
När det har gått lite tid...
...så vill jag väldigt gärna att du kommer hem och träffar Astrid.
Det får bli senare. Jag tänker åka bort ett tag.
Vart då?
Jag vet inte.
Vad ska du göra?
-Det jag vill. -Vad är det?
Jag vet inte än.
-Vet du vad jag sa till Kevin? -Du menar till Brian?
-Vet du vad jag sa? -Nej.
Jag sa att jag behövde dig mer än vad du behöver mig.
Jaha?
Men det stämmer inte, va?
Nej. Det gör det inte.
Hör av dig när du kommer tillbaka.
Översättning: Åse Hellerud Svensk Medietext för SVT